— Що там сталось? Що за знак? —
Не збагну собі ніяк!
2
Мов та чорна, мов залізна та нога,
Подалася, пострибала кочерга.
І помчалися по вулиці ножі:
— Ей, держи, держи, держи, держи, держи!
І каструля на бігу
Закричала утюгу:
— Я кочусь, кочусь, кочусь
І ніяк не зупинюсь!
Ось і чайник за кофейником біжить,
Дзеленчить, і деренчить, і торохтить…
Утюги біжать, покрякуючи,
Через ями та калюжі перескакуючи.
А за ними блюдця, блюдця —
Дзінь-ля-ля! Дзінь-ля-ля!
Вздовж по вулиці несуться —
Дзінь-ля-ля! Дзінь-ля-ля!
На склянки —дзінь-ля! — натикаються.
І склянки — дзінь-ля! — розбиваються.
І біжить сковорода біля води:
— Ви куди? куди? куди? куди? куди?
А услід скакали
Кухлі та бокали,
Таці і графини
Посеред стежини.
Стіл плигнув з віконця з усіх ніг
І побіг, побіг, побіг, побіг, побіг…
А на тім на столі,
Наче вершник у сідлі,
Самоварисько сидить
І гукає, і кричить:
— Утікайте, ховайтесь, рятуйтеся! —
І в залізную трубу:
— Бу-бу-бу! Бу-бу-бу!
3
А за ними слідом з двору
Баба гониться Федора:
— Ой, ой, ой! Бий вас град!
Повернітеся назад!
Та сказало їй корито:
— На Федору я сердите! —
І сказала кочерга:
— Я Федорі не слуга!
А фарфоровії блюдця
Із Федори всі сміються:
— Ти не клич нас і не жди,
Ми не вернемось сюди!
Тут Федорині коти
Розчепурили хвости,
Подались щодуху в путь,
Щоб той посуд повернуть:
— Чом, дурні ви тарілки,
Пострибали, мов білки?
Сором бігать за воротами
З горобцями жовторотими!
Он рівчак на повороті,
Ви потонете в болоті.
Не тікайте, почекайте,
Повертайтеся назад!
Тарілки ж біжать, сміються,
А Федорі не даються:
— Краще в полі пропадем,
До Федори не підем!
4
Мимо бігла курка сміла
І той посуд перестріла:
— Куд-куди! Куд-куди!
Відкіля ви і куди?
Посуд їй відповідає:
— В баби нам життя немає,
Не любила нас вона,
Била, била нас вона,
Запилила, закоптила,
Занедбала нас вона!
— Куд-кудах! Куд-кудах!
Жить було вам просто жах!
— Так,— промовив мідний таз,—
Подивися ти на нас:
Ми поламані, побиті,
Ми помиями облиті.
Глянь у діжку, що у баби,
Завелися в діжці жаби.
А заглянь лише в цебер —
Тьма тарганів там тепер.
Ось тому-то ми від баби
Утекли, немов од жаби,
I гуляем по полях,
По болотах, по лугах,
До бабури-нечепури
Не повернемось!
5
І побігли вони на узлісся,
Через пні, купину подалися.
А баба зосталась одна,
I плаче, і плаче вона.
Сіла б Федора за стіл,
Він також помчав що є сил.
Зварила б хоч капусняк,
Та каструлі не знайде ніяк.
Весь посуд утік — дожени! —
Зостались самі таргани.
Ой, горе Федорі,
Горе!
6
Мчиться посуд вперед і вперед,
По болотах побіг, в очерет.
І чайник сказав утюгу:
— Не можу вже йти по лугу.—
І заплакали блюдця:
— Чи не краще б вернуться?
І заридало корито:
— Я розбите украй, розбите!
Та блюдце гукнуло в той час:
— Ой, доганяє хтось нас!
І бачать: за ними із темного бору
Іде-шкандибає Федора.
Та тільки стряслась дивина:
Стала добріша вона.
Тихо за ними іде
І пісню тихеньку веде:
— Ой ви бідні, ви сирітки мої,
Утюги і сковорідки мої!
Повертайтеся додому в цей же час,
Я водою з джерела помию вас,
Я почищу вас пісочком,
Я обдам вас кип’яточком,
І ви будете ізнов
Сяять — сонечко немов!
А тарганів тих поганих геть я виведу,
Прусаків і павуків усіх я вимету!
Мовила качалка:
— Ой, Федору жалко.
І сказала чашка:
— Плаче бідолашка!
І сказали блюдця:
— Треба б повернуться!
І сказали утюги:
— З нею ми не вороги!
7
Довго, довго цілувала,
Милувала їх вона,
Поливала, умивала,
Полоскала їх вона.
— Вже не буду, вже не буду
Я свій посуд ображать,
Буду, буду його всюди
І любить, і поважать!
Засміялися каструлі,
Самоварові моргнули:
— Ну, Федоро, що ж,— гаразд,
Простимо на перший раз! —
Полетіли,
Задзвеніли
До Федори — до плити!
Стали жарить і пекти,
Будуть, будуть у Федори і млинці, і пироги!
А мітла, мітла, мітла, мітла
Заплигала, забуяла, замела,
Ні пилинки у Федори не зоставила.
І обрадувались блюдця —
Дзінь-ля-ля! Дзінь-ля-ля!
І танцюють, і сміються:
Дзінь-ля-ля! Дзінь-ля-ля!
А на білій табуреточці
Та на вишитій серветочці
Самовар стоїть,
Наче жар горить,
Пихкотить він, на бабу поглядаючи:
— Я Федороньці дарую,
Чаєм з цукром почастую.
Призволяйся, Федоро Єгорівно!
Про казку «Федорине горе» Корнія Чуковського
«Федорине горе» – це казкова історія, яка призначена як для малечі, так і для дорослих, написана видатним українським письменником Корнієм Чуковським у 1926 році. Яскраві образи та несподівані повороти подій чекають читачів у цій захоплюючій книзі. А детальніше ви дізнаєтесь, прочитавши книгу і відчуєте всю глибину авторського світогляду. Якщо вас зацікавила книга, то радимо вам скачати її та насолодитися читанням.
«Федорине горе» – казка для дітей та дорослих Корнія Чуковського. Опублікована у 1926 році.
Ми НЕ розповсюджуємо книгу (файли) для скачки, оскільки це порушує Авторське право. Наш сайт носить виключно інформативний характер, де читачі можуть ознайомитися цікавим описом книги від нашого сайту, з анотацією від видавництва, відгуками та цитатами з книжки. Для того щоб отримати книгу, ми пропонуємо пропонуємо вам список посилань інтернет-магазинів для того, щоб ви змогли купити, слухати читання книги (аудіокнигу в mp3 (мп3)), завантажити / скачати або читати онлайн повну версію казки «Федорине горе» Корнія Чуковського та насолоджуватися нею.
Як правило, на сайтах-партнерах ви зможете знайти такі формати казки «Федорине горе» Корнія Чуковського: fb2 (фб2), txt (тхт), rtf (ртф), epub (епаб), pdf (пдф) українською мовою, які підійдуть на такі пристрої як - електронна книга (Amazon Kindle, PocketBook чи Onyx), телефон на Андроїд (android), айфон, ПК (комп'ютер), айпад.
Якщо ви є правовласником казки «Федорине горе» Корнія Чуковського і бажаєте, щоб ми видалили її з нашого книжкового сайту, будь ласка, напишіть нам на пошту abuse.knigi@gmail.com і ми в найкоротші терміни її видалимо.
.
Відгуки на казку «Федорине горе» Корнія Чуковського
Залишити відповідь